Câteva evenimente din film sunt ficțiune. Nu e posibil să arătăm în întregime
complexitatea vieții unui bărbat, pe care fiecare o percepe diferit.
Inamicul Public Numărul Unu
PARIS: Porte de Clignancourt 2 Septembrie 1979
Plecați!
- Domnule Inspector, doar o întrebare... - Nu-l mai ajută nimic acum.
- Câți ați fost acolo? - Poate 30, nu mulți.
- De cât timp îi urmăriți? - Cunoașteți toate detaliile...
- O să vă informez. - Se poate face asta?
Nu, categoric.
- Operațiunea a decurs fără complicații? - Da. Două echipe au lucrat la asta,
detectivi și cei din centrul de comandă.
O ultimă întrebare...
I-am spus să deschidă ușile, era înarmat. Avea două grenade la el.
Am tras un foc de avertizare... Nu a vrut să renunțe. N-am avut de ales.
Puteam să-l pierdem dacă-l lăsam să treacă de intersecție.
Jojo! Adu targa!
Am văzut tot ce era de văzut. Să mergem.
Stai așa.
1973...
...Joi
...Opt
Martie.
Declarația...
... lui Mesrine, Jacques.
Care crezi că o să cedeze mai întâi, cătușele sau radiatorul?
Se pronunță Merine, nu Mesrine!
Ca și numele "Miromesnil", se scrie cu "s" dar nu se pronunță.
Ajunge, Mesrine! Să vorbim despre prietenul tău,
- Grangier Ardouin. - Nu-l cunosc.
Serios, chiar nu-l cunosc.
- Domnule Jacques. Salut. - Ce faceți?
- Se pare că ai mai pus ceva pe tine. - Ești nebun? De trei luni sunt la regim.
- Serios? Lasă-mă să văd. - Vezi?
- Înarmat până-n dinți. - Da, așa cum ar trebui să fie.
Liber.
- Stai! Unde te duci? - Mai e una aici.
La podea! Toată lumea la podea!
La podea!
Nu mișcă nimeni! Jos!
Am spus să nu mișcați!
Pune banii în sac! Grăbește-te! Toată lumea să stea jos!
Repede! Haide!
- Mai repede! Bravo. - Hai să plecăm!
Casierița m-a recunoscut, bineînțeles, pentru că nu aveam mască. Și ce?
- V-a identificat și complicele. - Nu mă interesează.
În primul rând, nu-l cunosc pe niciunul dintre ei, iar în al doilea, prietenii mei poartă tot timpul măști.
Poate mănâncă prea mulți morcovi.
Te-am prins prea ușor.
Nu mișca! Prinde-l!
- Recunoști jaful și tentativa de crimă. - Da, recunosc.
- Dar nu recunoști și răpirea. - De ce să recunosc ceva
ce nu am făcut.
E logic să nu recunosc ceva de care nu mă fac vinovat.
O să te ducem la tribunalul din Compiegne.
O să fii închis pentru foarte mulți ani.
În trei luni n-o să mai fiu acolo. Facem un pariu?
- Din nou? - Trebuie să mă duc la baie.
- Ține-te. - Vrei să fac pe mine în fața judecătorului?
- Mesrine, mai repede. - Desigur.
Și vrei să mă șterg la fund cu piciorul?
Stai așa.
Acum poți.
Iar tu? Ce vrei? Ești pe invers sau vrei să vezi cum miroase? Lasă-mă să-mi fac nevoile!
Vrei să fac aici? Slăbește cătușele. Nu am unde să fug.
Ce ușurare.
Grăbește-te!
Ies imediat.
Domnule Mesrine, sunteți aici...
Domnule Judecător, potrivit legilor nu ar trebui să fiu încătușat.
E o violare a drepturilor omului.
Sună foarte amuzant ca tocmai tu să vorbești despre lege.
- N-ai nevoie de mâini pentru apărare. - Domnule Judecător!
Destul! Ajunge, Mesrine!
Toată lumea la podea! Hai!
Deschide-mi cătușele! Repede! Umflatule, treci la perete!
Nu mișcă nimeni!
Vino încoace!
Stați jos! Tu, ridică-te! Mișcă!
La podea!
Mâinile sus! La podea!
Toată lumea cu fața la podea!
Haide!
Repede, după el!
Asta nu o să te ajute, Mesrine.
- Nu trage! - Stai acolo!
Pune arma jos! Repede!
- Repede sau îl omor! - Liniștește-te.
Înapoi!
- Fugi de-aici! - Repede, după el!
Hai!
- De ce i-ai dat drumul Judecătorului? - Mai repede!
Mergi mai repede!
- Jacques! - Ai grijă!
Dă-mi arma. Înapoi sau trag!
Am spus înapoi!
O să te omor, dobitocule!
Adio și mult noroc!
Robert a fost atins de un glonț. Poți să-l scoți?
Nu știu, trebuie să văd.
Vino.
- Jacques, am vești despre familia ta. - Ce vești?
Tatăl tău e bolnav... Hai să mă uit.
La naiba!
Jacques Mesrine nu a comis cea mai gravă infracțiune a lui ieri,
dar cu siguranță a fost cea mai îndrăzneață.
La început, și-a ales locul de evadare.
După ce a fost arestat în martie acest an, Mesrine a spus că nu e de acord cu sentința.
Știa că apelul se va ține la tribunalul Compiegne.
Când a sosit, le-a cerut paznicilor voie să meargă la toaletă.
Știa că complicele său îi ascunsese o armă acolo,
fără să fie observat de paznici. Nu și-au dat seama că Jacques Mesrine era înarmat.
- A țipat, "Omor judecătorul..." - Minte! N-am spus asta.
...iar poliția franceză știe acum
că Jacques Mesrine trebuie să fie considerat inamicul public numărul unu.
Numărul unu!
Bună ziua.
Tată, eu sunt. Eu sunt, Jacques.
- Jacques. - Cum te simți?
Ai venit...
M-am gândit să-ți fac o vizită dacă toate băncile sunt închise.
Nătăflețule.
- Ai venit. Ți-ai văzut fiica? - Nu încă.
N-am fost cel mai bun fiu, dar tatăl meu trebuie să fie mândru de mine.
Așa m-am născut eu. Iartă-mă.
Așa sunt.
- E vina mea. - Nu.
Orice s-ar întâmpla, mereu vei fi tatăl ei.
Știu.
Așa cum mereu vei fi fiul meu.
Da.
Iartă-mă. Te rog să mă ierți.
- Cred că ar trebui să pleci. - Știu.
În afară de copii, mama și prietenii nu mai e nimeni aici.
Nu e atât de prost încât să vină.
Paris. Septembrie 1973.
- Ce-i aia? De la bătăi? - De la box.
Deci ești boxeur.
Și Michel e boxeur.
- Știi să conduci? - Da.
Plănuim o treabă minoră. Ești interesat?
S-a raportat o mașină furată. E un Renault 16 argintiu.
- Numărul de înmatriculare e 7791YL75. - Am reperat mașina.
Centrala, am reperat mașina.
Rahat!
Strada nu e un coș de gunoi, domnule. Va trebui să vă amendăm.
Coborâți din mașină și arătați-mi actele, vă rog.
Aștept. Coborâți din mașină!
Mâinile la spate!
Rahat.
La o parte.
Oprește!
Ieși din mașină! Deschide ușa! Mai repede!
Ieși!
Nu mișca!
Pornește!
Mai repede!
Accelerează!
Mai repede!
Haide!
Să mergem!
La o parte!
Hai, a venit trenul!
Repede! Intră!
Nu mișcă nimeni! Liniște! Stați jos!
La naiba!
Unde te uiți? Privirea în pământ!
Știam că o să strice totul! Aproape ne-au prins din cauza lui!
Ai dreptate, trebuia să te ascult. Acum lasă-mă în pace!
Să te las în pace? L-a prins poliția! Chiar acum idiotul ăla vorbește cu ei!
Ascultă-mă! Eu îi aleg doar pe cei care știu să-și țină gura închisă.
Du-te dracului!
Întotdeauna!
Dacă ești așa sigur, atunci trebuie să te descurci fără mine.
Am terminat, Mesrin!
- Pleacă! - Am plecat!
Plecați și voi! Haide!
Inspectore Broussard!
- Mai așteptăm mult? - Vă anunț eu.
- Oamenii sunt pe acoperiș de 8 ore și plouă. - Văd. Avem o grămadă de timp.
Idiotule.
Deschide! Poliția.
Poliția! Clădirea e înconjurată!
Poliția! Deschide!
- Clădirea e înconjurată! - Ce se întâmplă?
- Cine e? Ce vreți de la mine? - Deschide sau spargem ușa!
Dispari de aici! Sunt din gruparea Baader!
O să arunc totul în aer! Trăiască revoluția!
Repede, îmbracă-te! Haide!
Bineînțeles... Mulțumesc.
Ajunge Jacques, ai pierdut.
- Cine te crezi să-mi vorbești așa? - Robert Broussard, inspector.
Broussard, cel cu barbă de marinar. Toate ziarele scriu de tine.
Exact.
- Hai să terminăm cu circul. Renunță! - Nu-mi pasă!
Cum pot să te cred? Strecoară un act pe sub ușă ca să mă conving.
- Ca să mă împuști? - Sau tu pe mine, când încerc să-l ridic de jos?
Ai dreptate.
Cum rămâne? Îți dau cuvântul meu, poți să ai încredere în mine.
Nu o să trag. Haide Broussard, nu mai ezita.
- Bine, Jacques. - Aștept.
Ține.
Și acum?
- Broussard? - Da?
- Am două cerințe. - Sper că sunt rezonabile...
Prima e să nu te atingi de fata care e aici cu mine.
Iar a doua, să mă lași 20 de minute să-mi rezolv câteva treburi.
Mai ai și alte cerințe? Vrei o mașină cu șofer?
Poate. Nu ești în poziția de a negocia, Broussard.
Deci?
Cum rămâne?
Ai 20 de minute, Jacques.
Jacques, ce să fac?
Spune-mi, Jacques. Pot să te ajut cu ceva?
- Ce o să facă cu mine? - Adu-mi chibritele de pe masă.
- Mi-e frică. - Adu-mi chibritele!
Poftim.
O să mă aresteze. Mă trimit la închisoare? Nu vreau să mă duc la închisoare...
- Liniștește-te. - Cum să mă liniștesc, o să...
Liniștește-te!
Gata? Te-ai liniștit?
- Ce o să facă cu mine? - Nu te îngrijora, totul o să fie bine.
Liniștește-te...
Ce mai aștepți, Mesrine? Ce încerci să faci?
Ți-am dat 20 de minute, nu 40.
Broussard, ești destul de curajos să intri aici fără armă și fără vestă?
- De ce? - Vreau să știu dacă ești.
Vii sau ți-e frică?
Broussard?
Bine, atunci.
Vezi? Am dat vesta jos și am renunțat la armă.
Dar tu? Ai curajul să ieși fără armă?
După cum vezi, da.
Tu ești artistul, fă-ne o poză împreună. Momentul de glorie al inspectorului Broussard!
Dacă insiști.
Nu te-ai întrebat de ce nu am tras în tine și în colegii tăi?
Polițiștii nu se întreabă, ei acționează.
Din cauză că a fost femeia aici. Doar din cauza asta.
Data viitoare nu va mai fi o femeie sau o șampanie. O să fim doar noi.
Pentru viitoarea întâlnire.
Închisoarea Santé. Paris, 1973.
Gardian!
- Ce vrei, Jacques? - Cine e Pinochet ăsta?
- E un general din Chile. - General din Chile?
Pe toată pagina scrie de Pinochet, iar de mine nici un cuvânt!
- Au fost câteva. - Câteva? Adu-mi mașina de scris.
- Vreau să scriu ceva! - Bine, o să încerc.
Du-te!
Pinochet. Pinochet!
Închisoarea...
"INSTINCT CRIMINAL" Vrei să-mi explici ce-i asta?
- E cartea mea. - Nu e cartea ta, e sentința la moarte.
Ai proces peste 2 luni, iar tu scrii o carte în care recunoști că ai comis peste 40 de crime.
În momentul ăsta, toți polițiștii din Franța îți studiază cartea.
După ce o să termine, o să se folosească de memoriile tale ca să te înfunde.
- În cazul ăsta înseamnă că sunt proști. - Ce vrei să spui?
- Nu e adevărat? - Cititorii adoră acțiunea, firul narativ...
- Și? - Și nu cred că juriul o să fie de părere
că sunt așa prost, încât să recunosc ceva ce m-ar trimite direct la ghilotină.
În ochii țării, sunt o vedetă.
Distrezi națiunea, dar în același timp o și îngrozești.
O îngrozești mai mult decât o distrezi, pentru că nu vor să-ți dea drumul.
Tipic clasei sociale de mijloc.
Ți-au permis o vizită.
- Am crescut. - Văd.
- Nu am cum să nu observ. - Nu mai sunt un copil.
- Chiar ești frumoasă. - Mulțumesc.
- Frații tăi ce mai fac? - Boris și Bruno sunt bine.
Se poartă ca niște proști, în rest totul e bine.
- Ciudat. - Da.
- Să nu umbli cu golani. - Acum vrei să fii tată?
- N-am venit aici pentru predici. - Bine, dar să fii atentă.
- Când o să te întorci acasă? - Nu prea curând.
Scumpo, îmi pare rău. Aș fi preferat să ne întâlnim în altă împrejurare.
Măcar știu unde pot să te găsesc întotdeauna.
Mi-e dor de tine.
Jacques Merine, negi contactul cu Michele Ardouin?
V-am mai spus că nu-l cunosc. Nu-l cunosc!
Michel Ardouin, ridică-te în picioare, pentru ca Mesrine să te vadă mai bine.
Nu-l cunosc. Aș fi ținut minte sigur nasul ăla.
Recunoști că ai luat Judecătorul drept ostatec când ai evadat?
M-am ascuns în spatele justiției, așa cum o face orice cetățean decent.
Ce e rău în asta?
Nimic, dacă evadarea ta nu s-ar fi transformat în răpire.
Domnule în haină de blană de dalmațieni, evadarea e dreptul și datoria fiecăruia,
e și o afacere,
iar ca să nu vorbesc prostii, doamnelor și domnilor, am în mână o cheie, o vedeți?
Știți ce cheie e asta? Din coincidență e chiar cheia cătușelor mele.
Priviți! Știți de unde o am?
Am cumpărat-o de la gardianul meu pentru jumătate de milion de franci vechi.
Domnilor jurnaliști, stimate juriu,
acesta e sistemul pe care dvs. și acuzarea îl apărați cu tărie.
Suntem onorați de prezența inspectorului Broussard,
care stă chiar lângă jurnaliști. Inspectore! Privește singur.
Am terminat.
Domnule Mesrine, ce aveați de gând cu tot arsenalul pe care l-am găsit în casă?
Domnule Judecător, cum să explic...
Încă de mic, m-am simțit urmărit de un teribil sentiment de vulnerabilitate.
Ar trebui să-mi mulțumiți...
Analizez crime, ajut poliția, le dau de muncă doctorilor din camerele de urgență.
Avem în fața noastră un om bine îngrijit.
Dar e un infractor, care nu rănește pe nimeni,
chiar e drăguț cu victimele sale...
Totul e doar o prestație, o mască ce ascunde un animal sălbatic.
Nu există infractori buni, există doar infractori.
Iar în fața dvs. stă unul.
Mesrine, începi să tragi fără să gândești, atunci când situația îți scapă din mâini.
Doamnelor și domnilor, stimate juriu, astăzi veți face dreptate
și veți pronunța sentința.
Societatea care nu pedepsește infractori nu trebuie considerată de drept.
Eu sunt inamicul public numărul unu?
Prostii.
Sunt inamicul guvernului, al băncilor, da, asta e corect.
Fur de la ei, de asta nu mă plac,
dar când fur de la bănci, nu simt că încalc legea.
Fur de la un hoț mai mare.
Vreți să mă aruncați în închisoare și să uitați de mine?
Haide, aruncați-mă!
Dar țineți minte că o să fug de acolo. Vă promit!
Prin opt voturi, juriul l-a găsit vinovat și l-a condamnat
pe Pierre Vondorin la cinci ani cu suspendare.
Michel Grangier, 7 ani cu executare.
Michel Ardouina, 10 ani cu executare.
Acuzatul Jacques Mesrine, 20 de ani cu executare la maximă securitate.
Martie, 1978.
- Ai cumva un foc? - Bineînțeles, domnule Jacques.
Mulțumesc.
- Salut, Luc. - Salut, Jacques.
Salut.
Transpiri cu un scop, sau e normal?
Poți măcar să-mi răspunzi, eu sunt Jacques Mesrine.
Și? Ce cauți în curtea mea?
Aici nu mi se refuză nimic.
Da, am observat.
- Apropo, am evadat de trei ori. - Și eu.
Poate...
...aș vrea să mai încerc încă o dată.
- Numele meu e François Besse. - Știu.
Control.
- E în regulă, e de la folia dinăuntru. - Bine.
Domnule Jacques, v-a sosit avocatul.
- Mi-e frig, vreau să mă întorc în celulă. - Două minute, să-l ducem pe Jacques înapoi.
Două minute?
Bună.
- Ce e? - În legătură cu povestea din Canada.
- Nu am manuscrisele. - Atunci să le aducem.
Șefule!
- Ce vrei? - Am nevoie de manuscrise.
I le-am dat vecinului meu.
- Lui Bess? - Da.
Poți să-mi faci o favoare și să le aduci cât mai repede, te rog?
- Da. - Mulțumesc.
Dacă află cineva de asta, am încurcat-o.
- O să-mi nenorocesc viața. - Nu te îngrijora.
Tu mi-o salvezi pe a mea, așa că n-am de ce să ți-o stric pe a ta.
- Totul o să decurgă bine? - A decurs deja.
Mesrine vrea manuscrisele.
- Avem o problemă. - Înapoi.
Ce cauți aici?
Ce se întâmplă aici? Treceți înăuntru, repede!
- Pistol. - Prinde!
- Dezbrăcați-vă. Mai repede! - Ce se întâmplă acolo?
- Mai repede! - Ce se întâmplă?
- Haide! - Sunt cu voi!
Fața la perete. Hai!
- Taci! - Luați-mă cu voi.
- Ți-am salvat viața. - Haide! Treceți în celulă!
Treceți în celulă! Mai repede!
Ascultă-mă! Ești un deținut, ai înțeles? Un deținut!
Prinde!
Șapte, opt...
Mergi!
Fi liniștit!
Nu scoate o vorbă! Mișcă!
- Dă-te jos! - Mișcă-te!
Cine vrea să vină cu noi? Păcat. Mișcați-vă!
Repede!
Nu mișca! Lasă arma jos!
Las-o jos!
- Pe perete! Repede! - Prinde!
- Dă-o jos! - Gata!
Dă-mi mănușile!
Francois, uite mănușile!
- Acoperă-ne! - Ce?
Dacă mișcă careva îl împușc!
Aruncă sfoara.
Oprește! Poliția confiscă mașina. Ieșiți afară!
- Hai! Sari! - Ieșiți afară.
- Coborâți, vă rog. - Coborâți din mașină!
Ieși afară!
- Urcă repede! - Haide!
Urcă!
Pornește!
Sfârșit tragic. Marșul Brigăzii Roșii în Italia
s-a sfârșit cu o crimă.
Alda More a decedat.
Liderul Creștin-Democraților a plătit cu viața
pentru că i-a intimidat pe teroriști. Această întâmplare putea fi evitată.
Un telefon anonim a anunțat prezența unei mașini
în fața sediului Partidului Comunist,
în interiorul căreia se află cadavrul unui bărbat, identificat drept Alda Mora.
- Unde ai fost? Trebuia să spui ceva. - Jean-Luc, îmi face o deosebită plăcere,
să îți prezint prințesele Annie și Christiane.
- Bună seara. - Vărul meu Jean-Luc.
- După cum vedeți, e înarmat. - Da.
Luați un loc lângă el și învăluiți-l cu farmecul dumneavoastră.
Vedeți ce mare nevoie are de asta?
- E adevărat? - Nu pune mâna pe el!
- Începem? - Bruno, vino puțin încoace.
Prințeselor, scuzați-mă un moment. Stați aici, mă întorc imediat.
- Ce e? - Ce fel de curve sunt?
- François, nu sunt curve. - Atunci ce sunt?
Două studente fermecătoare, care vor să se distreze, iar noi o să le ajutăm.
Trebuie să vă informăm că inamicul public numărul unu, încă este în libertate.
- Stai așa. - De ce?
- N-avem timp de asta. - François, pasiunea sexuală
e în natura umană.
- N-ai mai fost cu o femeie de cinci ani. - Fă ce-am făcut și eu, practică sportul.
...încă doi prizonieri au fugit cu Mesrine,
unul din ei fiind împușcat, iar celălalt a reușit să scape.
Evadații sunt înarmați. Au reușit să obțină o armă,
cu ajutorul căreia au reușit să evadeze din închisoare.
- François, nu-mi strica planurile. - Mai du-te!
Noi plecăm. Prietenul tău nu ne agrează prezența.
Vino încoace! François, le sperii.
Deschide televizorul.
- Nu vă luați după jurnaliști, vorbesc numai prostii. - Eu mă duc la o plimbare.
Din nou? François!
- Tu erai la televizor, nu? - Știi care e răspunsul la asta.
- Jacques Mesrine. - Nu, Merine.
Jacques Merine.
Jacques Merine, încântat de cunoștință.
Comisar Vaugier și inspector Lerio.
Bună ziua.
- Șeful tău e aici? - Nu e. Eu îi țin locul astăzi.
- Întotdeauna sunt așa mulți oameni aici? - Ați venit de la Paris
- să vedeți câți oameni sunt aici? - Fără comentarii, caporale.
- Câți lucrați aici? - Suntem câteva zeci de angajați.
- Ce ți-am spus? Nu e rău. - Nu e.
- De ce ați venit? - După cum știi,
câțiva deținuți au evadat din pușcărie. Știți ceva de planurile lor?
- De Besse și Mesrine? - Nu. Credeți că ar putea veni aici?
Niciodată nu se știe cu cei ca ei, caporale.
Să aveți grijă, mai ales cu cel scund, e foarte periculos.
Da...
Henry, ar trebui să plecăm. Avem multe de făcut. Mulțumim.
Ne mai auzim. Cu siguranță ne mai auzim.
Credeam că nu sunt decât 5 acolo, dar e un regiment întreg.
Nu te mai plânge! N-ar trebui să te sperii nici dacă ar fi o armată întreagă.
La revedere.
- Bani falși, spuneți? - Exact.
Și probabil ați vrea să verificați seiful.
Ar fi bine.
Aveți un ordin judecătoresc?
- Legitimația... - Nu, ordinul judecătoresc, vă rog.
- Ordin judecătoresc. - Da.
Are dreptate. Ai ordinul, inspectore? Am și eu unul...
Am un ordin minunat, de metal. Haide, umple sacoșa.
Haide! Grăbește-te! Deschide seiful!
Nu te uita la mine, pune mâna! Mai repede!
Fugi!
Urcă!
Haide!
Frânează!
Mișcați-vă!
- La naiba! - Ce e? De ce ai oprit?
La naiba!
Pregătiți-vă.
Doar în picior...
Sergent, pregătește-te de operațiune! La dreapta!
Dă-mi cravata ta.
Urcați!
Rezistă.
Jacques Merine, împreună cu complicele său François Besse
au părăsit locul faptei cu un automobil. Infractorii... - Ajunge, bine?
Așa e mai bine. M-am schimbat...
Mulțumesc pentru haine.
Ce spuneți dacă în loc de școală
ați face o plimbare cu unchiul François și unchiul Jacques?
Și cu mama și tata, dacă vor.
Votăm. Eu sunt de acord. François, tu ce spui?
Acum suntem doi. Tata? De acord. Mama?
Și copiii. Excelent, toată lumea e de acord.
Minunat!
Mergem?
Încet.
- Vino încoace. Cum te cheamă? - Daniel.
Știi cum să ajungi la Chafourux?
Ne duci până acolo. Bine?
Nu mai e nevoie să-ți spun ce se întâmplă dacă...
Bine.
Haide.
Circulați!
Circulați...
Mai repede!
Bună ziua, doamnă.
Ce-i asta?
Control.
Puteți să deschideți portbagajul?
- Pune cotiera înapoi și oprește radioul! - Copii, puneți-o la loc.
Doamne, ajută-ne.
Circulați, vă rog. Mai repede.
Oprește!
Doamnă, ați observat ceva ieșit din comun? O să vă verificăm mașina.
Deschideți portbagajul, vă rog.
Mulțumesc.
Stați acolo liniștiți.
La revedere, doamnă.
- Bună ziua, domnule. - Bună ziua.
- Ați observat ceva ieșit din comun pe drum? - Nu.
- E totul în ordine, copii? - Da.
- Trebuie să vă verificăm mașina. - Sunt pe drum de la ora 4!
- Când puneți mâna pe Mesrine ăla? - Coborâți din mașină.
- Deschide ușile în spate. - De ce? Nu e nimic acolo!
- Nu mai comenta, trebuie să verificăm. - V-am spus că n-am nimic!
Puteți pleca! Circulați.
Nu e nimeni aici.
Daniel, vino încoace. Vino! Nu te teme!
Ține.
Răsplată pentru străduința ta, dar mai ales pentru tăcere.
Înțeleg. Bine.
- Cât i-ai dat? - Câteva sute.
- Sute de mii pentru hainele astea? Afaceristule. - Termină!
Gata, du-te.
La revedere.
Armata tocmai a sosit.
- Aici. - Sigur?
Putem trece pe aici. Dă-mi lemnul ăla. Nu crezi?
- Nu prea arată... - Vezi asta? Uite.
- E mică. Vezi? - Da?
Înaintează.
Vezi? Ți-am spus că e apa mică.
E puțin mai adâncă aici.
Rahat!
Vii?
Ține asta.
Bravo... Ai grijă la groapă!
- Ia geanta. - Ce faci?
- Arunc banii pe mal. - Nu, e prea departe!
- Liniștește-te. N-ai încredere în mine? - Nu o arunca! E prea departe!
- La naiba! - Stai! Ai grijă!
Întoarce-te, François!
- La naiba! - François, i-a luat curentul!
- Aia a fost partea ta! - Bine.
- Ce e acolo în tufișuri? Uite, Jacques! - O barcă.
...au căutat zona toată noaptea,
iar în ciuda câinilor, a elicopterelor și a forțelor armate,
trebuie să vă spunem că această căutare nu a dat nici un rezultat.
- Bună. - Salut.
- Și? Îmi cumperi ceva de băut? - Șampanie, cea mai bună pe care o aveți.
- Aveți Crystal? - Desigur.
O sticlă.
- Cum te cheamă? - Sylvia.
Pe tine? Cum te cheamă?
- Jacques! - Cum mă cheamă? Spune!
- Am citit horoscopul de dimineață. - Și ce spune?
Că o să mă îndrăgostesc.
Paris, Iulie 1978.
Isabelle? Unde e cadoul meu?
- Mulțumesc. - Putem începe?
Începe, Isabelle.
De ce faci asta?
Pentru că nu-mi plac legile.
Nu-mi plac și nu vreau să fiu un sclav toată viața mea.
Nu vreau să visez toată viața. Nu vreau să mă gândesc
cum trebuie să muncesc jumătate de an, ca să-mi pot cumpăra ceva.
- Nu! - La ce te aștepți de la viață?
- Aprecieri? Bani? - Bani...
Tot timpul e vorba de asta. Dar eu nu sunt așa.
Ce fac eu? Caut bani în locurile în care se găsesc ei, în bănci.
Referitor la politică, ești de stânga sau dreapta?
De nici o parte. Cred că politica e un joc murdar și trebuie să stai departe de el.
Nu am încredere în politicieni.
- Te consideri un individ periculos? - Periculos... Așa crezi tu?
Poate sunt periculos. Nu știu. De ce întrebi?
Depinde față de cine. De exemplu, nu mă joc cu poliția...
Trag!
Excelentă fotografia, public-o!
Periculos... Probabil că da. Probabil că sunt periculos.
- Până la ce vârstă o să trăiești? - Sincer, nu cred că o să trăiesc așa mult.
Într-o zi o să fiu împușcat. E normal.
Pentru cineva care a fost într-o închisoare de maximă securitate, nu există reguli.
- Eu ocolesc regulile. - Fără reguli și speranțe?
- Ai planuri? - Am o grămadă de planuri.
Am închis penitenciarul de maximă securitate. Am stat acolo cinci ani.
Îți dai seama? Cinci ani! Vreau să le dea drumul la toți!
Am văzut acolo cum bat oamenii, cum îi distrug.
Dar domnul ministru Alain Perfite, nu a înțeles încă,
sunt un țintaș excelent și pot doborî câțiva judecători.
Are nevoie Franța de găști Bordeleo? Avem nevoie de Brigada Roșie?
Să se întrebe fiecare asta. Pentru că dacă m-aș duce eu acolo,
să mă antrenez cu palestinienii, o să moară de frică!
- Vrei ceva de băut? Cafea? - Bineînțeles.
Jacques Mesrine. Au scris despre tine în "Match".
Nu a trecut nici un an.
Meniul de azi, picioare de miel. M-am săturat de prânzurile britanice.
"Dacă e nevoie să mă alătur palestinienilor, o să vin..."
"Dacă e nevoie, o să pornesc un val de violențe cu care Franța nu s-a mai confruntat."
- Așa ma spus și așa o să fac. - "Sunt expert în explozibili."
- Citește. - "...pot să omor câțiva judecători."
- Ce prostie e asta? - Nu e o prostie.
- E o revoluție. - Ce?
Suntem infractori, nu revoluționari. Nu o să distrugem noi sistemul.
Vezi? Așa e el, un smiorcăit.
Sam are idei mărunte.
Nu eu îmi supraestimez puterea și anunț o răzbunare împotriva statului.
- Serios? - Da.
Atunci nu-ți dau autograf pe revistă.
Poți să te ștergi la toaletă cu ea.
- Gata. François, vino la masă. - Eu nu lucrez așa.
Mă folosesc de presă. Asta e tot.
- Trebuie să stăm de vorbă. - Oricând. Dar acum, hai la masă.
Te invit la masa acuzaților.
Am un plan genial. Răpim un miliardar.
- Ce o să facem? - Ce întrebare e asta? Gândește-te.
Cel pe care l-am ales eu e putred de bogat.
Nenorocitul obligă oamenii să trăiască în niște dărăpănături.
E o treabă serioasă, crede-mă. Știi ce o să facem apoi?
Cumpărăm aruncătoare de grenade și atacăm închisoarea.
Jacques, atacăm închisoarea din nou...
Iar după? În ce vrei să mă mai bagi? Oricum n-o să te oprești niciodată.
Tu vrei să distrugi sistemul și eu vreau să profit de el.
Ești un prost, nu-ți dai seama de consecințe.
Prost? Nu înțeleg de ce sunt prost.
Sarthe, Iunie 1979.
- Bună ziua. Domnul Leliévre e acasă? - Eu sunt fiul dânsului. Dumneavoastră?
Inspectorul Vaugier. Putem să intrăm?
- Despre ce e vorba? - Tatăl dvs. deține case de închiriat?
Ne-am dori să discutăm despre asta.
Așteptați.
Mulțumesc.
Au venit doi polițiști, vor să vorbească cu tine.
- Cu ce pot să vă ajut, domnilor? - Am primit o plângere
de la câțiva chiriași de-ai dumneavoastră, referitor la condițiile precare ale caselor.
Vă rugăm să ne însoțiți la comisariat.
- Nu putem rezolva aici? - Vă rog, cum ar părea asta?
Atunci, să mergem. Sper că n-o să dureze prea mult.
- Spune-i lui Charlie să pregătească mașina... - Nu e nevoie, avem și noi o mașină.
- Vă aducem noi înapoi. - Excelent. Să mergem.
Vă mulțumim pentru înțelegere.
Sunteți în mâinile Frontului de Eliberare a Palestinei.
Ce? Palestina? Ce treabă am eu cu asta?
Închiriez apartamente în Paris, nici măcar nu sunt evreu.
Care e diferența?
- O să mă plătiți. Sunt Jacques Mesrine. - Mesrine?
Cât o să stau aici?
Depinde de tine. Dacă bagi mâna în buzunar, poți să pleci repede acasă.
- Cât vrei? - 10 milioane, bani lichizi.
- 10 milioane? - Da.
10 milioane sunt prea mult. Am 82 de ani. Mai bine mă omori.
- Atunci dă-ne opt milioane. - Nu...
Crezi că suntem proști, nenorocitule?
- Șapte și nu ne mai vedem niciodată! - Nu!
- Atunci cât îmi dai, zgârcitule? - Șase... În patru tranșe.
În patru tranșe?
O să plătești în trei, iar dacă încerci să mă păcălești,
- o să te împușc. Ai înțeles? - Da.
- Ai înțeles? - Da.
Ce om ascultător.
Un coniac excelent. Nu suntem diferiți, domnule Mesrine.
Ne plac lucrurile bune, iar ca să ajungem la ele,
trebuie să furăm de la omul cinstit. Și de ce nu?
Ce tot spui? Nu avem nimic în comun. Tu ești un profitor, iar eu un revoluționar.
Nu e același lucru.
Domnule Mesrine, care e diferența dintre un revoluționar și un gangster?
E o ghicitoare?
Un revoluționar m-ar fi împușcat deja și m-ar fi lăsat în portbagajul mașinii,
iar un gangster are nevoie de un motiv, vrea banii, iar apoi îmi dă drumul.
O să faci asta?
Ai uitat cealaltă variantă.
Îți iau banii, te împușc și te bag în portbagaj.
- Ce spui de asta? - Atunci, tot ce se scrie în ziare,
Mesrine e un gangster onorabil, se ține de cuvânt... Toate sunt minciuni.
- Jacques, uite! ...complicele fugarului Jacques Mesrine,
François Besse, împreună cu care a fugit de la închisoarea De la Santé.
Mesrine...
După câteva luni, Besse s-a despărțit de inamicul public numărul unu.
Poliția belgiană l-a arestat pe Bessa și pe cei trei complici lângă Bruxelles,
în cooperare cu agenția franceză anti-tero.
- Poliția belgiană... - Numai cel mai mare tâmpit
putea să fie prins de polițiștii belgieni.
După cum îl cunosc, nu o să stea acolo prea mult timp.
Excelență, vă invit la masă.
- Totul e bine, nu s-a întâmplat nimic. - Să vedem.
- Stăm aici de prea mult timp. Când luăm banii? - Lasă-l să aștepte. E mai bine așa...
- A oprit cineva lângă mașina lui Lefevre. - Lasă-mă să văd.
Nemernicul. Ți-am spus.
Sunt polițiști.
Să verificăm duritatea geamurilor.
Ai adus poliția? Ia de-aici!
Ai vrut să te pui cu mine! Stai așa.
Să ne despărțim!
Fiul tău nenorocit m-a înșelat. S-a dus la poliție!
Jur că n-o să se mai repete.
E în interesul tău, crede-mă.
Am două vești bune.
Prima : Bunicul poate merge acasă pentru că bunul său fiu
a plătit prima rată. Iar a doua : Privește...
Stai! O să-ți fac o poză. "BESSE: EVADARE ÎN STIL MESRINE"
Zâmbește. Unu, doi, trei.
Gata.
Ține!
Viața e frumoasă și plină de surprize.
Doamnă, domnule, bună ziua.
- Dacă pot să vă prezint această mașină... - Oprește-te, o cumpăr.
- Aduc imediat cheile. - Grăbește-te!
Nu-mi pasă de nimic...
Treci mai repede!
Unde e poliția?
Am ajuns.
Încearcă-l pe celălalt.
Cât costă?
- Mă predau. - Ești arestat.
Îți place?
Poftim.
Anul trecut, în mai 1979, când Mesrine a fost condamnat la 20 de ani de închisoare,
singurul lucru la care s-a gândit a fost cum să evadeze, pentru că mereu încearcă
să atragă atenția și să confirme reputația de "Inamic numărul unu".
Paris, August 1979.
Charly!
Charly Bauer, omul invizibil.
- N-a fost ușor să dau de tine. - Nu prea am timp liber, Jacques.
Organizația, rapoartele pe care le dau...
Am uitat, camarazii tăi de stânga vor să-mi mulțumească...
- Ceva de băut, de mâncat. Așa e? - Crezi că poți distruge singur sistemul?
Nu cred, știu sigur. Știu exact ce fac.
Ai citit ziarele? Și cartea mea?
- Mi-ai citit cartea? - Câteva pasaje. Nu mi-a plăcut toată,
pentru că nu mă pot lega de nimic.
Nu găsesc un motiv pentru care să lupt...
Îți spun sincer,
dacă ne întâlneam în războiul din Algeria, am fi fost în tabere diferite.
- Știu asta. Și te-aș fi omorât. - Te înșeli,
doar pentru că noi nu avem...
Gata, trebuie să plec acasă la familia mea.
- Mai vorbim. - Da.
- Dacă ai nevoie de ceva, caută-mă. - Curând, prietene.
Ce tot faci aici? Unde-ți sunt manierele?
- Care maniere? - Dai din fund în fața prietenului meu.
- Ești o curvă. - Ce-ai spus?
- Să-ți amintesc cum te-am cumpărat? - M-ai cumpărat? Nimeni nu m-a cumpărat!
- Oricine a avut destui bani. - Am spus că nimeni nu m-a cumpărat!
N-o să fiu cumpărată niciodată! Dacă m-ai respecta măcar puțin,
- n-ai mai vorbi așa. - Tu vorbești de respect? Vino aici!
Tu vorbești de respect? Te-ai purtat ca o curvă în fața prietenului meu.
- Care prieten? - Taci și ascultă-mă.
A fost în pușcărie cu mine. Ajunge.
François a fost prietenul tău, dar tu trebuie să ai mereu ultimul cuvânt, de asta ești singur!
Așa o să sfârșești... Singur!
- Vrei să mă părăsești? - Ce tot spui?
- Sylvia, nu mă mai iubești? - Lasă-mă în pace.
- Nu mă mai iubești? - Vreau să plecăm.
- O să plecăm, scumpo. - Mereu mă minți.
- Nu plecăm nicăieri, o să te omoare. - N-o să moară nimeni.
- Promite-mi! - Îți promit.
- Charly. - Salut.
Micuțule...
Ești micuțul meu.
Nu e mama ta. Dragă, ai grijă de oaspeți.
Condițiile sunt teribile și în același timp vor să te doboare, să te umilească.
Așa e. Te închid să te transforme într-un animal.
Trebuie să distrugem sistemul ăsta agresiv,
al cărei existențe e bazată pe judecată.
Ghilotina în comparație cu o închisoare de maximă securitate
pare o anestezie.
Unu, aruncăm în aer închisoarea. Doi, ne eliberăm camarazii.
Trei, formăm o armată.
Vrei să distrugi sistemul? Atunci ești un hoț de buzunare.
- Nevoia de a fura de la bănci... - Băncile o să existe mereu.
Ce o să faci cu toți banii? Cumperi bijuterii pentru prietena ta și mașini pentru tine.
Nu lupți împotriva sistemului, chiar îl sprijini.
- Am scăpat de multe ori din închisoare. - De câte ori te-au prins?
- La asta te-ai gândit? - Nu o să mă mai prindă.
Vor trebui să mă omoare. N-o să le dau de ales.
Dacă nu, o să mor de moarte naturală.
Scumpo! Unde te duci?
Nu pot să vorbesc nimic de față cu ea.
M-ar castra.
- Ce faci? - Împrăștii fumul.
- Face rău la sănătate. - Crezi că țigările te omoară?
Nu se știe.
- Spune-mi că ești fericită. - Aș vrea să plecăm de aici.
Mai stăm puțin și o să plecăm din țară.
Nu te îngrijora dacă mai stăm, nu o să pățim nimic.
O să ne iubim o eternitate.
Ești comoara mea.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
E Charly.
- Îl cunoști pe Dallier? Jacques Dallier? - Un nenorocit fascist.
Un jurnalist corupt care lucrează pentru câteva publicații...
Citește! Citește cu voce tare!
- "Mesrine, gangster fără pic de onoare." - Eu!
"Genul care nu-și respectă cuvântul și își trădează prietenii." Nenorocitul!
Ce ai de gând?
Vino.
Urcă în mașină!
Charly!
Ia spune-mi, ziarul "Minute" e doar pentru pușcării cu regim special?
Ziarul e prea extremist. De îndată ce o să fiu plătit, plec pe insulă.
Pe insulă? De ce nu la țară, în Franța?
Franța? Poate când era Franța mândră și respectată. În anii 40 s-a predat lui Hitler.
Iar 20 de ani mai târziu a întărit Africa și țările arabe.
- Crezi că Algeria nu e a algerienilor? - Iar America aparține indienilor?
Cine face țara puternică, sălbaticii sau albii?
- Ai fost polițist. Ce părere ai de ei? - Niște nemernici proști.
Ar trebui să-i auzi cum vorbesc de tine.
Îi disprețuiesc.
În octombrie 1961 poliția era diferită. Știa cum să se poarte cu nelegiuiții.
Dar atunci era bătrânul Papón. Era un director respectat.
Dacă aș fi în locul tău, aș avea grijă de Broussard. Plănuiește ceva cu fiica ta.
- Crezi că e în stare să facă asta? - Cine știe de ce sunt capabili?
- Așa e. Și ce planuri au cu mine? - Vor să te omoare.
Sunt sigur de asta.
Stai aici!
- Vrei o gumă? - Nu.
Kalașnikovul e o armă bună.
- Dallier! - Hai.
Ține.
Hai!
Pe aici.
Mergi! Mai repede!
Începem interviul?
O să vorbesc cu Jacques Mesrine, care e pregătit să-mi răspundă la întrebări.
- Tu ești Jacques Mesrine? - Poate că sunt.
Deci, tu ești Jacques Mesrine.
Nu știu ce ai aflat, dar pari agitat.
- Ți-e frică de ceva? - Nu, ți se pare.
Nu te simți bine.
- Sunt șocat. - De ce ești șocat?
Tu ai venit să-mi iei un interviu.
Tu l-ai răpit pe domnul Lelievre?
- Pune jos microfonul. - Ce-i asta?
Dezbracă-te! Vrei interviu? Imediat.
Mai întâi să te vedem. Dezbracă-te!
Să vedem dacă ai venit aici pentru un interviu.
Dezbracă-te! Să vedem ce pui la cale.
- Mereu ai nevoie de un material, nu? - Ce vrei să spui?
Pune-i cătușele.
- Iar acum, o să ne jucăm. - Pune mâinile la spate!
- Mesrine, suntem... - Taci! Eu vorbesc acum!
- Ascultă-mă... - Taci!
O să-ți explic cum o să facem. Dallier nu o să ia un interviu...
- Jacques Mesrine o să pună întrebările. - Stai. Nu face asta!
- Cum te cheamă? Cum? - Jacques Dallier.
Jacques Dallier. Așa, Dallier. Așa îl cheamă pe gunoiul ăsta!
- Pentru ce ziar lucrezi? - "Minute".
- Da, pentru "Minute", ziarul fascist.
Tu ai scris asta? Ai scris un articol despre mine? E articolul tău, nu?
- Nu e articolul meu. - Te sfătuiesc să spui adevărul.
Tu ai fost! Tu ai scris articolul!
Ai scris că nu sunt corect cu prietenii mei!
Eu nu-mi tratez prietenii așa. M-ai făcut de râs!
E și prietenul meu aici. Întreabă-l dacă sunt cinstit!
Dacă sunt cinstit!
Jurnaliștii ăștia care vorbesc prostii despre mine... O să le rup capul!
O să-ți arăt cum se făcea în Algeria. Mori, nenorocitule!
Oprește-te! Nu fi un fascist ca el!
Oprește-te! Dacă vrei, împușcă-l și hai să plecăm.
Ai dreptate.
Nu e nevoie! Oricum am făcut destul zgomot.
Oricum e mort.
- Citești ziarele? - De ce?
- Nenorocitul de Dallier trăiește. Îți vine să crezi? - Trăiește? E mai bine așa.
De ce e mai bine? E un dezastru! Ți-am spus să nu trimiți fotografiile.
Chiar și jurnaliștii, adepții tăi, toți sunt îngroziți!
Nici nu era un jurnalist, era doar un turnător.
Cum crezi tu. Ai enervat jurnaliștii! L-ai atacat pe unul de-al lor.
- Unul de-al lor. Și ce? - Citește ce scrie presa.
De acum, să te descurci cu repercusiunile.
Bună, dragostea mea. Dacă asculți caseta asta, scumpa mea Sylvia,
eu n-o să fiu aici. Doar vocea mea, pe care să ți-o amintești mereu.
Așa e, scumpo. Soțul tău e mort. A fost omorât de gloanțele polițiștilor.
Bărbatul care a ales drumul războiului, al jafurilor,
n-o să moară din cauze naturale.
În final, nu e important dacă am murit singur sau omorât de poliție.
Moartea mea e un accident neînsemnat, o coincidență nefericită.
Știi, moartea nici măcar nu există.
Moartea nu înseamnă nimic pentru cineva care a știut cum să trăiască.
Pot să spun că nu mi-am irosit viața.
Dragostea pentru lege nu a existat, dar am avut altă dragoste...
Dragostea pentru o femeie, dragostea pentru tine.
Am devenit un gangster. Asta a fost alegerea mea.
Eu am ales viața asta, una ușoară, plină de crime.
Victimele mele mereu au fost oameni bogați.
După ce mor n-o să mai fiu vinovat, pentru că o să plătesc pentru totul.
E ciudat, oamenii te cred un fel de erou.
Dar sincer, în lumea criminalilor, nu există eroi.
Există numai oameni, care trăiesc în afara legii.
O să mor cu o armă în mână, chiar dacă nu pot s-o folosesc.
Nu știu asta sigur, dar ceva tot știu...
Dacă asculți caseta asta, sunt într-o celulă din care nu pot să scap.
2 Noiembrie, 1979.
Ziarele tale, Robert.
Barre își plătește ultima datorie față de Robert Boulin.
Iar au scris numai prostii...
La ce te așteptai?
Iese afară!
A ieșit o femeie, cu un câine.
Merge pe strada Billiar. Se îndreaptă spre Monceni.
O să apară în câteva secunde.
Sunt Dom. Ce face?
Cercetează zona.
Un bărbat iese din clădire. Și el se uită în jur.
Se apropie... Merge pe strada Billiar.
- Ce face? - Se îndreaptă spre Monceni.
Se îndepărtează de mine. Vine spre voi.
Da, îl văd. Vine pe strada Billiar.
L-am pierdut!
Gégé, îl vezi?
Repet, nu știu unde a dispărut.
La naiba!
Îl văd. Merge încet, dar nu se oprește.
La naiba! Ce fac dacă mă găsește aici? Ce să fac?
- Liniștește-te Gégé, n-o să te vadă. - Se apropie.
Se uită la camion. Se apropie!
Închid stația!
Gégé.
Gégé!
- Nu-i văd. - Cum nu-i vezi?
Erau lângă mine, dar i-am pierdut. Nu-i văd.
Bine, liniștește-te.
Nu văd pe nimeni... Au apărut!
Idiotule!
Îl văd pe Mesrine! E cu prietena sa în BMW.
83CSG75. Repet...
Se întoarce spre tine.
Recepționat. BMW-ul vine spre mine.
A oprit.
Coboară amândoi din mașină, ea prima.
Ea a intrat în clădire. El a coborât din mașină.
- Vine spre mine. - Stai liniștit.
Vine spre mine! Ce să fac?
Răspunde! Recepționezi?
Gégé!
S-a lăsat pe mașină. Aproape că am făcut pe mine!
Pune niște lucruri în portbagaj.
Ea s-a urcat în mașină.
- Vin spre tine. - Îi văd.
Mergem spre strada Monceni.
- În câteva zile plec la Milano să-l văd pe Charly. - Milano? De ce?
- Trebuie. - De ce?
Vrea să mă introducă prietenilor săi din Brigada Roșie.
- Mă iei cu tine? - Nu pot. Altădată.
BMW-ul a trecut pe lângă mine. Merge cu viteză medie.
- Nu fi supărată. O să aranjezi apartamentul. - Nu fără tine.
- Suspectul e la trei mașini de mine. - Toate mașinile. Plecați spre Porte de Clignancourt.
O să mă întorc repede.
Sunt Dom. Ne apropiem de Cornenau.
- Mă iubești? - Bineînțeles.
Suspectul a trecut pe verde. Către toate unitățile. Operațiunea începe!
Sunt Gégé. Vin spre Clignancourt.
La naiba!
Știi că m-am născut la un kilometru de aici?
BMW-ul se apropie de piață.
BMW-ul sosește în piață.
La naiba!
Haide, treci.
Ieși afară! Nu auzi ce-ți spun?
- Câinele... - La pământ!
- Nu mișca. Nu te mai zbate! - Mi-ai omorât câinele!
- Ține-o. Închide-i gura! - Mi-ai omorât câinele!
Ține-o! Nu te mai zbate!
Câinele e aici. Du-l la veterinar.
Izolează perimetrul.
Unde a plecat camionul?
S-a terminat. E mort.
SFÂRȘIT